Еммо, ти дуже гарна.
У суботу в Маґнуса день народження.
Тож ми з Махді думаєм про те, щоб зробити для нього щось крутецьке.
Так, я в ділі.
Я говорила з Сонею і вона питала, чи можемо ми провести препаті у тебе?
Годі стежити за мною.
Ми йдемо.
Куди?
Куди завгодно.
СОРОМ
СУБОТА 15:15
Який фільм?
Той з Ніколасом Кейджем, у якому він не переграє.
— А це взагалі можливо? — Так.
Насправді я думаю, що життя — наче кіно. Що кожен може бути режисером свого життя.
Розумієш, про що я?
— Розумію... Але я не зовсім згоден. — Ти не погоджуєшся?
Нє-а... От що справді цікаво, то це нескінченність.
Тобто?
Усі паралельні всесвіти.
Наскільки величезний світ і які малі ми в ньому, якщо порівнювати із нескінченною кількістю паралельних світів, які існують...
де усе, що може трапитися, трапиться. Або навіть не трапиться, а вже трапляється.
Я впевнений, що десь у паралельному світі також є Ісак та Евен, які лежать точнісінько так само у такому ж місці, проте...
фіранки інакшого кольору, абощо.
То... жовті фіранки, значить?
Ага.
Ні...
— Думаю, ти вже обкурився. — А ти про таке не думав?
— Та думав, але мені від цього якось так... Не знаю, самотньо, чи що. — Але ж це так цікаво!
Ні, мені це не до вподоби.
— Чому? — Не знаю.
Мене це лякає.
— Господи, це ж як? Чому тебе це лякає? — Лякає не так, як фільми жахів, але...
Від цих думок я почуваюся самотнім, оце мене й лякає, мабуть.
Це так ніби... У твоїй голові є тільки ти і твій розум, і всі твої думки.
— Один у своїй голові, ти про це? — Те відчуття, що розум завжди самотній.
Яке відчуття? Самотнього розуму?
Єдине, що насправді існує, це ти і твої думки, правда ж? Від своїх думок не втекти.
Єдиний спосіб це зробити — померти.
Так похмуро.
— Ти ніколи про це не думав? — Ні.
Боже! Я й забув, який ти юний!
Що там?
Ти там цілий день збираєшся просидіти?
Я сплю!
Ясно. А чиї то шузи в коридорі?
Йонасові. Я їх позичив.
— Ок. — Чорт, срана нянька.
Як ти опинився у цій квартирі?
Та якось... Була одна нічка, коли я нахлявся в дупель, тоді я й познайомився з Ескілдом.
— То він тебе спокусив? — Ні!
Та якого фіга я знаю, насправді я нічого не пам'ятаю.
Думаю, він просто пожалів мене, бо, як я вже казав, я був у стельку, і...
Мій тато щойно покинув мою маму. Тож.. якось так.
Він... Річ у тім, що я не хотів іти додому.
Тож він привів мене сюди. А тоді — бла-бла-бла.
Бла-бла-бла? Чудова історія.
— Дарую. Зроби з неї фільм. — Я збираюся зняти фільм про тебе.
Гаразд.
Знаєш, як я його назву?
"Хлопець, який не вмів затримувати дихання під водою".
Це звучить як високопарне, абсолютно гівняне кіно!
Насправді я вмію затримувати дихання. Просто краплина води в горло потрапила.
— Краплина води в твоєму горлі? — Так.
Соня?
Я такий обдовбаний.
Можна...
я залишуся тут з тобою назавжди?
Можна?
Можна.
НЕДІЛЯ 09:32
Я НЕ СПЛЮ, БО СОН — ЦЕ КУЗЕН СМЕРТІ. ТИ ТАКИЙ СЕКСІ ♥
КРАПЛИНА ВОДИ ➜ У ТОЙ ЖЕ ЧАС У ПАРАЛЕЛЬНОМУ СВІТІ:
Привіт!
Привіт.
Що робиш?
— Прибираю. — Доброго ранку!
Стіну?
Так, тойво...
— То... Привіт, доброго ранку, Ісак! — Доброго ранку. — То...
Класний чувак той Евен!
— О, то ти з ним познайомився? — Ага... Тобто... Так!
У ванній сьогодні вранці.
А хто це?
Е-е-е, просто друг.
Ясно.
ПОНЕДІЛОК 11:52
— Перепрошую, а Евен є? — Ні, я його сьогодні не бачила.
...це типу кімната, але вона збоку...
— ...коли підійти до неї, то побачиш, що у неї на обличчі типу щетина. — Ну, вона не на 10 з 10, але... — У дівчини?
— Так, ти її не бачив? — Ні! — Це було на твоєму дні народження.
— Та знаю, але я так спереживався... — Чорт!!!
У тебе ж був день народження... Вибачай, бро!
— Так, і... вітаю! — Дякую. — Тобі вже 17, старий!
Я був на сраній сімейній зустрічі.
Таке занудство.
— То що там було, хлопці? — Ну, знаєш, ці хлопи звели мене з Вільде.
Та ну?! Серйозно звели?
— Ні, але майже. — Ага, майже!
— Кажу ж, майже, якого хріна! — Та-та, майже. — То що сталося?
Ну, та просто... Довго розказувати.
— Але та дівка з вусами.... — Бляха-муха! — Не пизди, вуса? Я бачив...
Ти б не побачив! Коли підходиш до неї близько, щоб поцілувати, тоді й помічаєш.
— Навіщо цілувати дівчину з вусами? — Бо вона збіса гаряча!
Але вуса тебе не дуже заводять, еге ж?
Чорт!
СЕРЕДА 10:34
— Привіт. — Привіт.
Де ти був?
Я...
...розповів про тебе Соні.
І ми вирішили взяти перерву.
Що ти про це думаєш?
Круто.
Так?
Але якщо... якщо це тебе засмучує, тоді, звичайно... Сподіваюся, що це не моя вина.
Я зовсім не засмучений!
Ні?
Ні!
Як думаєш, що скажуть твої батьки, якщо я стану твоїм хлопцем?
Думаю, все буде норм.
Так?
Тато, мабуть, не буде проти.
А мама — буде?
Моя мама геть крейзі.
Тобто?
Вона... Та їй клепки бракує.
Вона вважає, що скоро кінець світу.
Що мій дядько — Дональд Трамп, все таке...
Мій дядько — не Дональд Трамп.
Добре...
Але так воно є. Вона для мене нічого не значить, я з нею не розмовляв, відколи переїхав.
Ви не підтримуєте контакт?
Ні... Я вирішив, що моє життя стане кращим, коли біля мене не буде психічно хворих людей.
Як думаєш, що твої батьки скажуть про мене?
Думаю, вони тебе полюблять.
...мені треба щось випити...
— Пішли до "Ківі" затаримся. — Ну, пішли.
Бачив Гелен сьогодні?
ЧЕТВЕР 17:15
Привіт. Я шість годин мив сходи — цей день благодійності мене просто вбив.
А ти що робив сьогодні? Радий був бачити тебе вчора, може, зустрінемося?
— Привіт, мій маленький друже! — Привіт.
Я приготував для тебе маленький презент за те, що ти був таким милим і вчасно сплатив за оренду.
— Презент для мене? — Так. Хочеш?
Агась!
Я дозволю тобі вибрати, в якій руці.
Е-е-е, в правій.
— Або можеш вибрати ліву. — Тоді у лівій.
Вуаля! Для тебе!
Освіжувач повітря? Дотепно.
Я подумав, що лавандовий аромат твоїй кімнаті не завадить.
Так, дуже дякую.
Якщо до тебе знову прийде...
Якщо до тебе знову прийде той хлопець... Той Евен.
Чи як там його звуть...
— Е... Ескілде? — Так?
Гадаю, можна сказати...
У нас... Певним чином...
У нас з Евеном дещо було.
Ми з ним...
Та ти шо? Це ж...
Це ж бомбезно, Ісак.
Це абсолютно фантастично!
Ти не здивований?
Ісак, коли ми познайомилися, ти сидів сам у гей-барі о 2 ночі і не хотів іти додому.
Казав же, я не знав, що це гей-бар.
— Але це не значить, що я гей. — Ні, тобто...
Це не суттєво. Найважливіше, що ти знайшов людину, яка тобі до вподоби.
Немає нічого поганого в тому, щоб бути геєм, просто я не такий голубий-голубий, знаєш.
— Не такий, як хто? — Ну, як... ти.
Добренько... Так. То який я?
Ну, ти ж розумієш, про що я?
Ти говориш вголос про смоктання членів, Кім Кардаш'ян і лавандовий аромат.
Ну, я ставлюся з повагою до того, що ти гомосячиш на всю, просто... Я не такий.
Ну, я не намагаюся "гомосячити".
Я просто намагаюся... Намагаюся бути собою, Ісак.
Так, боже, я це розумію.
Я не те мав на увазі. Так, звісно, ти просто поводишся по-своєму.
Просто, здається, усі асоціюють геїв з таким.
І це справжня лажа для тих, хто не такий.
Бо я не збираюся носити туш чи... колготки, чи брати участь у гей-прайді лише тому, що мені подобається Евен.
Добре, дозволь мені...
Я маю тобі дещо сказати про тих людей, з якими ти не хочеш, щоб тебе асоціювали, Ісак.
Про тих, що носять колготки і туш і борються за своє право бути тими, ким вони є.
Ці люди роками зносили цькування і ненависть.
Їх лупцювали і навіть вбивали.
І не тому, що їм так шалено хотілося виділятися.
А тому, що вони були готові радше померти, ніж прикидатися тим, ким вони не є.
А це, Ісак, вимагає відваги на зовсім іншому рівні,
ніж більшість людей здатні зрозуміти. І я...
Я думаю...
Я думаю, що доки ти не сам не пройшов цієї битви,
доки ти не наважився постояти за те, ким ти є,
будь обережніший із зневажливими висловлюваннями на адресу гей-прайду.
— Я не хотів проявляти зневагу. — Так-так, Ісак... Ти хотів.
А зараз...
Я більше не хочу з тобою розмовляти.
Тож тепер... Сядь і подумай про те, що я сказав.
Евен: Привіт. Я теж був радий тебе бачити. Але, здається, все відбувається зашвидко. Знаю, це моя вина, але мені потрібно трохи часу, вибач.
П'ЯТНИЦЯ 21:32
— О, та гаряченька третьокласниця з Ніссена! — Ми друзяки і ти нам не розповів?
— Так, якого хріна? — Ну, то ми були на вечірці в Ґрюнерльоцці.
— То що сталося? — Та нічого, ми ні фіга не робили на тому паті, просто тусувалися. І тут вона підходить, а я такий: "Ой, бля, це ж вона!"
— Тож вона бере мене за руку і веде мене до туалету! — Ні!
ДО ТУ-А-ЛЕ-ТУ!
— Я себе вщипнув, коли був з нею. — Ні! — Щоб перевірити, чи це не сон.
— Старий, то ти з нею тойво? — А тоді що? — Ми лизалися, і вона зняла свою блузку. А я — сорочку.
Ага-ага! Типу...
— Ні! — І ми лизалися, як скажені, а тоді, типу... — Ти кінчив?
— Ні, ми не змогли потрахатися, бо на тому сраном унітазі не було сидіння. — Чорт...
— То й що, як не було сидіння? — Я намагався на нього сісти, але почав тонути, отак.
— То взяв би її з-заду! — Так, от бля! Я міг це зробити.
— Бля. — Та він просто аматор! — Я про це не подумав. Та всеодно. Тож ми лизалися...
і тут завалилася купа народу.
— І тут ти забздів? — Ага, тут я забздів. Я мусив звалити. Тож ми обоє вистрибнули з вікна.
— Та ну? — Вона обійшла будинок... — Ага...
— ... до ґанку, а я зайшов через двері... — Ага...
...які були прямо біля туалету... А тоді якийсь тип підходить і каже: "Послухай, хтось шпокається в туалеті, що нам робити?"
А я такий: "Ти гониш?" А це ж був я!
— Обіржатися! — Але серйозно, хлопці, які плани на сьогодні? — Я сорочку вдягнув!
— Треба знайти, де потусити. — Ти сьогодні відпадно виглядаєш. — Дякую.
Йо! Привіт! Шо там?
Ага, ви, хлопці, йдете гульбанити?
А куди?
— Куди? — Хто? Ага, хто? Хто прийде?
— У кого? У кого? — Це в Ніссені. — Ясно! Ти їх знаєш, так! — Ага, то в кого це?
— В Емми? В Емми? — Ага, добре!
Так, ок, добре! Йо! Але де це?
— Адресу, смсни. —Так, адресу. Так, просто надішли, добре? Так, нас лише троє. Добре, бувай.
— Це в Емми! — Так! — Тої Емми з першого року.
— Ти можеш нас провести, Ісак. Ти знаєш Емму! — Ні, вона мене ненавидить.
Чого б то?
— Якого хріна! — Я бачив, що ти можеш, просто поговори з нею!
Там буде Вільде і всі інші. Просто проведи нас, Ісак!
Ні, це не спрацює. Яка різниця, чи знаю я її, якщо вона мене ненавидить.
Нашому хлопчику просто треба на сімейну зустріч. А ми підемо, решта з нас.
Якого милого?
Це все, що ми маємо! Гаразд, забудь... Я вибачаю тобі за те, що забув про мій день народження, ясно?
— Ні, це не спрацює, старий. — Емма, Емма, Емма, Емма!
Почитай трохи про Емму.
Емма... гаряча і мила, з коротким волоссям, собі релаксує
на паті у Емми, куди ми підемо з Ісаком, який знає Емму...
Взутися не хочеш?
— Привіт, хлопці, як воно? — А ти хто такий?
— Сам хто? — Що це ви робите? — Ми йдемо на паті.
— Емма ж тут живе? — Так, а вас запрошували? — Так.
А ти хто будеш? Типу, викидайло?
— Я просто друг Емми. — Як і ми, як усе чудово складається.
— Ви у якому класі? — У другому. — Можеш просто глянути, де Емма, щоб вона підтвердила, що ми запрошені.
Все добре, я їх знаю.
Еммо! Хтось бачив Емму?
Ну, не знаю, хлопці, тут уже й так напхано...
— Це ж не парад! — Це не парад. — Звичайнісіньке паті на хаті.
— То просто приведи Емму. — Не нервуйся, чувак, просто приведи Емму. — Впусти мене. — Чому я маю тебе впускати?
Мене звуть Ісак, я у другому класі і я знаю Емму, вона у першому, дай мені з нею поговорити.
— Яке її прізвище? — Її звуть Емма Ларсен, я її добре знаю, впусти мене!
Хлопці тим часом постоять надворі, а я зараз повернуся.
Ти врубаєшся, що тут напхом напхано? Маєш одну хвилину, а вони хай тут почекають. Добре?
Привіт!
Що ти тут робиш?
Це було фігово, що ми продинамили вас на Геловін. Я зрозумію, якщо ти вважаєш мене гівнюком.
Я не через це вважаю тебе гівнюком.
Я вважаю тебе гівнюком, бо ти дозволив мені захопитися тобою, хоча ти гей.
Надворі 2016-ий, Ісак. Тобі пора вже відкритися.
— Підчепила когось сьогодні? — Ні! — Ні? — Ні! —Нікого?
— Чому? — На вечірці не було того, кого я хотіла б підчепити.
— Не було? — Ні!
— Що там, старий? — Валимо звідси!
— Шо?! — У нього сімейна зустріч, хай пензлює!
— Ні! — Ого!
— Обов'язково огризатися? Га?! — Що відбувається? — Якого хріна, що тебе вкусило?
Що це було?
Що сталося?
— Ти теж відзначився! — Так, якого біса! — Я просто пожартував, чого це він?
Переклад Олесі Грушки для hurtom.com